Košický samosprávny kraj 
Námestie Maratónu mieru 1, 042 66  Košice

Sociálne  poradenstvo
metodika evidencie a dokumentácie

Materiál  spracovaný v spolupráci KSK s Evou Mydlíkovou a Jánom Gaburom v súlade s § 86 ods. 3 zákona č. 195/1998 Z.z. o sociálnej pomoci

Jún 2005
SOCIÁLNE PORADENSTVO

1.	Všeobecná charakteristika poradenstva

     	Slovo poradenstvo je odvodené od slova radiť, čím sa mylne vytvára dojem, že poradca je človek, ktorý dáva rady, hotové návody na riešenie, disponuje prostriedkami, ktoré klientovi okamžite pomôžu zvládnuť situáciu či vyriešiť problém. Úlohou poradcu je minimalizovať neprimerané očakávania klienta, ponúknuť aktívnu participáciu na riešení problému, pričom by mal sociálny poradca podporovať, informovať, vzdelávať, vytvárať podmienky pre. zmenu mal by byť katalyzátorom procesu riešenia problému, mal by ,pomáhať klientovi nahliadnuť na rôzne možnosti alternatívy konštruktívnej zmeny. Základným predpokladom prístupu sociálneho poradcu je rešpektovanie autenticity klienta, akceptovať jeho odlišnosti, vcítenie sa do jeho aktuálnej situácie, motivácia a povzbudzovanie klienta ku zmene, spoločné hľadanie optimálnych vzorcov správania a fungovania sveta.

1.1	Kontext sociálneho poradenstva

     	Poradenstvo je proces, ktorý prebieha v určitom prostredí. Účastníkmi tohto procesu sú minimálne dvaja - klient a jeho poradca. V poradenskom procese sa medzi nimi vzťah, ktorý sa formuje prostredníctvom ich komunikácie, prijímania a poskytovania spätnej väzby, prijímania a odoslania informácie, rôznych stratégií práce a ďalších iných aspektov. Po dohode s poradcom, si, klient sám definuje ciel poradenského procesu ktorý je determinovaný obsahom problému. Ciel'om poradenstva je v podstate eliminácia patológie, pomoc k nezávislosti, osobnostný rast, zvýšenie kvality života, riešenie potrieb človeka v núdzi, jeho duševné a fyzické zdravie, mobilizácia "zdravých" zdrojov prirodzeného prostredia klienta.

      1.2 Poradenské prístupy 

Dynamický prístup

     	Dynamický prístup je poradenstvo založené na princípe determinácie súčastného správania minulosťou a využíva princíp kauzality. Poradca sa snaží pracovať s intrapsychickými silami klienta, posilňovať objavenie a pochopenie nevedomých obsahov .Snahou poradcu je reorganizácia klientovej osobnosti na základe riešenia neurotického konfliktu. Poradca má byť pre klienta zrkadlom, ktoré odráža iba to, čo klient prináša do procesu. Poradca by sa mal vyvarovať osobných pocitov, postojov a hodnôt. Poradenský vzťah je asymetrický. Pri práci sa využívajú verbálne premene: voľné asociácie, analýza prenosu, odporu a obrán, práca so snami a fantáziami, interpretácie, náhľad a zmena. Práca poradcu je často chápaná ako konfrontácia, klasifikácia a interpretácia a spracovanie zážitky. Dynamický prístup je dlhodobý a intenzívny.

Behaviorálny prístup

     	Behaviorálny prístup vychádza z predpokladu, že každé správanie je výsledkom toho, čo sa človek naučil alebo nenaučil v živote. Na tomto princípe je založený poradenský vzťah, ktorý je edukatívny a monitoruje vzťahy vzťah učiteľ - žiak. Predstavuje cieľavedomé, štruktúrované učebné spojenectvo, v ktorom poradca využíva techniky učenia. Pracuje sa týmito technikami: podmieňovanie, posilňovanie, nácvik, tréning, modelovanie, inštruovanie, presviedčanie a iné. Pomocou týchto techník sa snaží odstrániť neželaný syndróm, poruchu

alebo problematické správanie klienta a naučiť klienta novým efektívnejším formám komunikácie, správania a konanie. Behaviorálny prístup je krátkodobý, nie veľmi intenzívny, pracuje často s technikami, ktoré majú navodiť zmenu.

Experienciálny prístup

Experienciálny prístup vníma človeka ako aktívnu bytosť s potenciálom k ďalšiemu rastu, preto sa nesústreďuje na odstránenie symptómu, či rekonštrukciu osobnosti podľa cieľov poradcu, ale zameriava sa na dosiahnutie vyššieho stavu vedomia, uvedomenie so svojich možností a schopností naučiť sa ich využívať .Vedieť , čo robíme a cítiť to, môže byť pre klienta dôležitejšie, ako vedieť , prečo to robíme. Poradca slúži často iba ako katalyzátor, v jeho prítomnosti si klient uvedomuje svoje latentné možnosti a formovanie svojho JA. Vzťah medzi poradcom a klientom je založený na princípe človek -človek. Experienciálny prístup je založený na princípoch humanistickej psychológie, pracuje s akceptáciou, empatiou a kongruenciou a jeho základnou metódou je neštruktúrovaný rozhovor.

Eklektické poradenstvo

Poradenstvo jednej školy u nás nemá tradíciami v zabehaných poradenských systémoch. Je to spôsobené tým, že informácie o poradenských prístupoch v zahraničí sa k nám dostávali živelne a poradcovia absorbovali do seba všetko. Väčšina poradcov na Slovensku pracuje eklekticky, symbioticky spája alebo selektívne využíva rôzne poradenské prístupy, metódy a formy práce. Poradca svoj prístup často prispôsobuje charakteru problému alebo typu klienta. Sociálny poradca je pripravený využívať účinné prvky všetkých prístupov v snahe čo najrýchlejšie a najefektívnejšie pomôcť klientovi, rodine či skupine.

1.3	Inštitucionálne zabezpečenie sociálneho poradenstva

Z hľadiska riešenia sociálnych problémov je nevyhnutné poukázať na subjekty, ktoré majú v rámci sociálnej pomoci občanovi najvýznamnejšie postavenie.

Poradenstvo v rezorte MPSVaR:
Služby sú poskytované:
1.	Individuálnym klientom
2.	Párom a rodinám
3.	Služby poskytované nezamestnaným
4.	Gerontologické poradne

Poradenstvo v oblasti školstva:
1. Pedagogicko -psychologické poradne
a. Školský psychológ
b. Výchovný poradca
c. Poradňa pre vysokoškolákov

Poradenstvo v zdravotníctve:
1. Zamerané na pomoc pri špecifických somatických ochoreniach
2. Špecifická forma P v zdravotníctve

Iné typy poradenstva
l. Súkromná poradenská prax
2. Nadácie
3. P pre mládež a rodinu
4. P v oblasti charity.......

2	Proces práce s klientom .

2.1	Vonkajšie podmienky poradenského procesu

     	Efekt poradenskej práce je do značnej miery závislý od vonkajších podmienok, v ktorých poradenský proces odohráva. Optimálne je, ak je poradňa umiestnená v samostatných priestoroch, kde nie je ničím rušená. Ak sociálny poradca nemá primerané priestorové možnosti, mal by zvoliť stratégiu konzultovania s klientom v jeho prostredí, kde sa dá nájsť priestor zabezpečujúci anonymitu. Klient čakajúci na prijatie či konzultáciu, by nemal byť vystavený zraku verejnosti. Vstupnou miestnosťou poradne by mala byť čakáreň. Sedenie v čakárni by malo byť pohodlné, pretože klient môže čakať na konzultácie či prijatie dlhší čas. Je vhodnejšie mať dve, tri stoličky ako jednu dlhú lavicu. Klienti, ktorí majú vážne problémy, chcú byť niekedy so svojimi problémami sami, mimo iných ľudí, rozhádaní klienti by tiež nemali sedieť v tesnej blízkosti, pretože blízkosť ich môže ohrozovať , provokovať a zvyšovať agresivitu. Čakajúci by mal mať k dispozícii noviny, časopisy, aby si skrátil čas čakania.
     	Dvere do konzultačnej miestnosti by mali byť zvukotesné. Ak klient v čakárni nechtiac počuje časti z konzultácie predchádzajúceho klienta, môže ho to výrazne blokovať v jeho otvorenosti, pretože predpokladá, že jeho tiež môže niekto nepovolený počuť.

     	Dôležité je samotné zariadenie konzultačnej miestnosti. Osvedčili sa dva druhy sedenia. Pracovný stôl poradcu by mal slúžiť v prevažnej miere na vybavenie administratívy spojenej s jeho prácou. S klientom by mal poradca pracovať za pracovným stolom iba výnimočne. Takto sa pracuje v profesiách, ktoré nemajú samostatnú konzultačnú miestnosť .Vtedy je užitočné upraviť sedenie s klientom tak, že stoličku pre klienta dá poradca zboku stola, aby minimalizoval komunikovanie cez prekážku a boli si s klientom čo najbližšie. Pracovať cez stôl sa odporúča s veľmi agresívnymi klientmi, ktorí môžu poradcu ohrozovať .Pri frekventovanej práci s agresívnymi klientmi je potrebné trochu netradične zariadiť konzultačnú miestnosť. Je dobré, ak miestnosť má dvoje dvere, aby v prípade ohrozenia mal poradca možnosť ústupu. Do takýchto konzultačných miestností sa montuje signalizačné zariadenie, ktoré umožňuje poradcovi včas privolať pomoc. V miestnosti by sa nemali nachádzať nebezpečné predmety, pretože by ich klient v afekte mohol použiť proti poradcovi. Optimálne sedenie s klientom je v "sedacom kúte", na kreslách alebo pohodlných stoličkách. Takéto sedenie vzbudzuje v klientovi pocit dôvery, vytvára neúradnú atmosféru, pomáha klientovi otvoriť sa a hovoriť o intímnych problémoch. 

2.2	Prvý kontakt s klientom

Kvalita a efektivita poradenského procesu je často priamoúmerná priebehu prvého kontaktu s klientom. Do poradenstva vstupujú rôzne skupiny klientov.
l. Spontánni klienti - vyhľadávajú poradenské služby z vlastného záujmu, aktívne sa angažujú pri hľadaní vhodného zariadenia alebo akceptovateľného poradcu. Sami pociťujú potrebu riešenia problémov a vo väčšine prípadov sú ochotní spolupracovať poradcom. Títo klienti najčastejšie prichádzajú do poradne priamo z ulice a pracovníci poradne o nich nemajú vopred žiadne informácie. Úvodný kontakt by mal byť krátky, najmä ak klienta budeme distribuovať inému kolegovi alebo do inej inštitúcie. Klient je zvyčajne nespokojný, ak sa po hodinovom rozhovore dozvie, že bude objednaný k úplne inému človeku, ktorému bude musieť opakovať to, čo predpokladal, že má už za sebou. Spontánni klienti sa často zapájajú do riešenie svojho problému.
2.	Ďalším typom klientov sú klienti posielaní do poradne svojimi partnermi, rodičmi či inými autoritami. Návšteve klienta zvyčajne predchádza návšteva partnera, ktorý referuje o základnom probléme a poskytuje poradcovi svoju charakteristiku partnera. Poradca by sa nemal podľa toho riadiť ako partner opisuje klienta, pretože referencie partnerov môžu byť tendenčné, skresľujúce a manipulačné. Je vhodné pokúsiť sa zapojiť do poradenského procesu rodinu alebo sociálne okolie klienta. 
3.	Špecifickou skupinou sú klienti distribuovaní do poradne z rôznych zariadení a inštitúcií. Často ešte pred návštevou klienta dostane poradca o ňom relevantné ústne, telefonické alebo písomné informácie.

      	Prvý kontakt začína zaklopaním klienta na dvere konzultačnej miestnosti. Trpezlivý klient počká na pozvanie vstúpiť, klient nabitý problémami či egocentrický klient nečaká na pozvanie a iniciatívne vstúpi do miestnosti. V iniciálnej fáze kontaktu by mal poradca privítať klienta. Odporúča sa vstať, podísť ku dverám, pozdraviť klienta a podať ruku. Ak má poradca problém s podaním ruky, je lepšie nenútiť sa do toho, pretože by to aj tak vyznelo neprirodzene. V takomto prípade by mal poradca hneď ponúknuť klientovi miesto na sedenie. Keď klient ako prvý podáva poradcovi ruku, je povinnosťou poradcu túto ruku prijať.
      	V úvodnej fáze býva užitočné, ak sa poradca predstaví menom, pretože predstavenie sa menom robí vzťah osobnejším, klient sa utvrdí, že poradca je ten človek, za ktorým prišiel alebo za ktorým ho poslali. Po predstavení klient nemá pocit, že konzultuje s anonymným poradcom.
      	Kontakt s klientom stojac pri dverách by mal byť čo najkratší, ak klienta neusadíme a dlhšie s ním hovoríme po stojačky, môže to vzbudzovať dojem, že klient je nevítaný hosť. Keď klienta usádzame, buď ho necháme vybrať si stoličku či kreslo alebo sa postavíme k svojmu tradičnému obľúbenému miestu a jemu ponúkneme inú možnosť sedenia.
      	Dôležitou indikáciou pre poradcu je sledovanie spôsobu, akým si klient sadá. Sú klienti, ktorí sa hneď budú cítiť ako doma a bez problémov začnú hovoriť o svojich ťažkostiach. Iní klienti pociťujú pri prvej návšteve poradne neistotu a úzkosť, sadajú si úplne na kraj stoličky, blízko k dverám, aby mohli pri prvej nepohode utiecť. Pri týchto klientoch poradca môže využiť úvodnú techniku, ktorá sa volá roztápanie ľadov. poradca odľahčuje situáciu a znižuje napätie klienta tým, že začne rozhovor o neutrálnej téme, môže mu ponúknuť čaj atď. Dôležitú úlohu zohráva prvý dojem, preto y mal poradca vedieť, aký dojem v iných ľuďoch vyvoláva.

	2.3 Čas v poradenstve

      	Dôležitou zložkou poradenského procesu je temporalizácia. Klient i poradca vnímajú čas buď kozmologicky alebo vnútorne. Tieto dva časy, ktoré nemusia byť synchrónne. Vnútorný čas môže ubiehať subjektívne veľmi rýchlo, alebo sa vlečie veľmi pomaly. Inak prežíva vnútorný čas človek v depresii, inak človek v manickej fáze. Mnohé poradenské prístupy orientujú svoj záujem na prítomnosť, snažia sa prítomnosť zrekonštruovať a zbaviť klienta fatality minulosti a budúcnosti. Iné systémy sprevádzajú klienta na ceste vyriešiť si nevyriešené konflikty minulosti a až po odžití a pochopení mechanizmov minulosti sa obracajú na prítomnosť a budúcnosť. A nájdu sa prístupy, ktoré preferujú smerovanie do budúcnosti. Veľký význam má aj samotné plánovanie časových dimenzií práce s klientom, ktoré by malo byť súčasťou kontraktu s klientom. Pre klienta je vždy dôležité vedieť, ako sa bude s poradcom stretávať a aká bude frekvencia ich stretnutí. S klientom, ktorý je v akútnej kríze, by sa mal poradca stretávať čo najčastejšie, najlepšie by bolo, keby kontakt mohol byť denný. Ak nemá poradca kapacitu pre denný kontakt alebo ak najvážnejšia etapa krízy začína odznievať, upravuje sa frekvencia stretávania sa na 2 až 3 razy týždenne. Najfrekventovanejšou časovou jednotkou stretávania sa poradcu s klientom býva stretnutie raz za týždeň. V etape postupnej separácie klienta sa potom interval predlžuje na dvojtýždenné alebo mesačné stretávania. Rovnako dôležité je i časové trvanie jedného stretnutia s klientom. Klient by mal vedieť, koľko bude trvať konzultácia, aby si mohol primerane rozvrhnúť svoj čas. Časové rozpätie pre individuálnu prácu s klientom by sa malo pohybovať od 45 do 60 minút.
      	Jedným z umení poradcu je dokázať dodržať plánovaný rozsah konzultácie s tým, že práca s klientom má svoju kontinuitu, preto čo sa nepodarilo riešiť v rámci jedného stretnutia, dostane priestor pri budúcom stretnutí. Ak je potrebné, aby časová kontinuita bola intenzívnejšia, poradca udržiava v období medzi konzultáciami kontakt s klientom pomocou denníku alebo rôznych typov domácich úloh pre klienta.
      	Rešpektovanie času určeného na konzultáciu je aj určitým skúšobným prvkom vzťahu poradca - klient. Klient môže pravidelne meškať a prichádzať na konzultáciu neskoro, môže prichádzať neskoro iba v určitých situáciách. Poradca by nemal prehliadať tieto informácie, mal by ich zverejniť a hovoriť s klientom o tom, čo môže byť príčinou takéhoto narábania s časom. V klientovi sa niekedy odohráva vnútorný boj. Potrebuje a chce určitý systém a štruktúru a súčasne sa tomu bráni. Poradca by mal tiež rešpektovať dohodnuté časové limity. Na rozdiel od individuálneho sedenia s klientom býva sedenie s rodinou o niečo dlhšie a časový horizont sedenia skupiny sa pohybuje medzi hodinou a pol až dvomi hodinami. Skupina potrebuje viac času na to, aby sa rozohriali a aby sa dostalo k slovu či do akcie čo najviac účastníkov. Práca s časom v ktoromkoľvek druhu poradenstva by mala byť verejná. Poradenský proces je vždy vážne poškodzovaný, ak sa s časom pracuje tajne. Najčastejší prehrešok poradcu býva kradmý pohľad na hodinky, ktorý môže výrazne zabrzdiť dobre sa rozvíjajúcu prácu. Pohľad na hodinky môže poradca využiť na to, aby klienta priebežne informoval, koľko mu ešte času ostáva do konca konzultácie.
      	Treťou časovou súčasťou poradenského kontraktu by mala byť informácia o orientačnom trvaní poradenskej práce. Klienti sa často pýtajú, ako dlho budú chodiť do poradne, aký čas bude treba orientačne na vyriešenie ich problému. Poradca by mal vedieť aspoň približne stanoviť čas poradenskej starostlivosti alebo aspoň jej prvej etapy. Klient môže mať rôzne predstavy o dĺžke poradenskej starostlivosti, rôzne očakávania, ktoré by mal objektivizovať a zreálniť.

	2.4 Anamnestický rozhovor

      	Anamnestický rozhovor sa robí s človekom, ktorý sa stáva potenciálnym klientom v dlhodobejšom poradenskom vzťahu. Nie je potrebné robiť anamnestický rozhovor s človekom, ktorý prichádza k poradcovi len pre informácie.
      	Anamnestickým rozhovorom sa poradca snaží získať potrebné informácie, ktoré súvisia s klientom a jeho problémom. Klienta upozorní na to, že si bude zaznamenávať niektoré relevantné údaje do Záznamového hárku klienta, ktorý má dôverný charakter. Poradca si zaznamenáva len nevyhnutne dôležité informácie, ostatné si môže poznamenať po odchode klienta.
      	Anamnestický rozhovor často plní už funkciu terapeutickú, pretože klient môže triedením svojich životných informácií začať hľadať a uvedomovať si súvis medzi svojím problémom a životnými udalosťami.
      	V anamnestickom rozhovore sa poradca pokúša od klienta získať údaje, ktoré problém vyvolali, resp. ho udržiavajú. 
      	V podstate existujú tri typy anamnestický informácií: rodinné, školské, resp. profesionálne, zdravotné.
1.	Rodinná anamnéza - poradca sa pokúša zistiť rodinnú konšteláciu biologickej rodiny klienta, ak je dospelý, tak aj jeho vlastnej rodiny. Veľmi prospešná pre poradcu je rodinná mapa, ktorú si za pomoci poradcu zostaví klient. Cieľom takejto anamnézy je zistiť potenciál v rodine, ktorý by pomohol klientovi riešiť problém.
2.	Školská, resp. profesionálna anamnéza - poradca zbiera údaje od prvých prejavov emancipácie klienta a prechádza celý vývojom jeho študijnej kariéry až po jeho súčasné profesionálne zaradenie. V priebehu profesionálnej kariéry sa môže u klienta nájsť bod, o ktorý sa poradca môže v terapii zachytiť a budovať tak na pocite zažitého úspechu jeho ďalší profesionálny vývoj.
3.	Zdravotná anamnéza - poradca spolu s klientom sleduje jeho zdravotný stav už z prenatálneho obdobia, cez pôrodnú fázu, detské ochorenia až po jeho súčasný zdravotný stav. Vedomosti o zdravotnom stave pomôžu poradcovi profilovať možnosti a obmedzenia klienta v riešení jeho sociálnej situácie.

	2.5 Sociálna diagnostika

      	Sociálna diagnostika je pomocná metóda, ktorá pomáha poradcovi zorientovať sa v klientovi, vzťahu či v probléme, uľahčuje mapovať potenciály a limity klienta, otvára priestor pre špecifické zameranie rozhovoru, indikuje možnosti využitia účinných foriem a metód práce, predikuje predpokladané správanie klienta.
      	Cieľom diagnostického procesu je istý súbor poznatkov o príčinách vzniku sociálneho problému, faktoroch, ktoré tento stav udržujú a brzdia progres a tiež o dôsledkoch na život klienta a jeho okolie.
      	V záverečných fázach sociálnej diagnostiky musí bezprostredne nasledovať etapa plánovania sociálnej terapie a jej realizácia, inak ani diagnostika nemá zmysel. Je pomerne ťažké určiť hranice medzi diagnostikou a terapeutickou fázou, pretože často krát už počas diagnostikovanie si klient spolu s poradcom pri identifikácii príznakov, príčin a následkov vyjasňuje niektoré fenomény, a tak sa vlastne štartuje aj proces terapie. 
      	Výsledkom diagnostického procesu je sociálna diagnóza. Sociálne diagnózy možno uzatvárať kategoricky buď podľa klientských skupín, alebo popisne, kedy vymedzujeme súbor sociálnych príznakov.
      	Pri získavaní informácií od odborníkov a inštitúcií by sa mal kontaktovať poradca osobne a zaručiť sa dôvernosťou informácií. Zároveň je obojstranne užitočné, ak si navzájom poradca a odborník poskytujú spätnú väzbu pri dosahovaní parciálnych výsledkov riešeného prípadu.

Základné diagnostické metódy

      	Pozorovanie

Poradca sa zameriava na zachytenie vonkajších prvkov správania sa klienta. Predmetom pozorovania sú teda klientove motorické prejavy, komunikácia klienta, emocionalita a jeho sociabilita. Poradca vníma klienta prostredníctvom svojich zmyslov, a teda miera subjektivizmu je vysoká.

      	Analýza materiálov

Niekedy dostáva poradca prostredníctvom klienta určité materiály, ktoré sa ho priamo týkajú. Ak je klient distribuovaný inou inštitúciou, táto obyčajne poskytuje aj niektoré fakty a informácie. Takto sa obyčajne dostávajú do rúk poradcu vyjadrenia triednych učiteľov alebo výchovných poradcov, sociálnych pracovníkov z jednotlivých zariadení sociálnej starostlivosti, niektorých pracovníkov mimovládnych organizácií. Môže to byť však aj denní klienta, listy, ktoré písal alebo dostal a podobne.

      	Štandardizovaná diagnostika

V sociálnom poradenstve sa poradca dostáva k výsledkom štandardizovaných testov vlastnej len sprostredkovane ako výstup psychológa, resp. špeciálneho pedagóga. Tieto môžu mať formu dotazníkov, resp. projekcie, rôznych metrický škál a podobne. K sociálnemu poradcovi sa môže dostať len výstup z tohto vyšetrenia a to tak, že klient sa sám rozhodne výsledky poradcovi poskytnúť, alebo poradca spolupracuje s vedomím klienta so psychológom a ten mu ich sprostredkuje.

      	Činnostná diagnostika

Pri práci s klientom, najmä však s jeho rodinou, resp. inou skupinou sa veľmi výdatne využíva práve táto forma diagnostiky, v ktorej sa využívajú reálne alebo modelové situácie. Činnostná diagnostika sa ideálne realizuje v prirodzenom prostredí klienta.

      	Diagnostika pomocou vecí

Na diagnostikovanie klienta sa dajú použiť veci, ktoré klienta obklopujú. Napríklad štýl zariadenia bytu, knihy, ktoré číta, hudba, akú počúva, produkty jeho koníčkov a podobne. Klient si so sebou prinesie napríklad obrázok, ktorý namaľoval a poradca sa s ním rozpráva o tom, ako a kedy ho namaľoval, prečo volil také farby, akú mal náladu...

      	Okrem týchto metód sociálny poradca dennodenne pracuje formou poradenského rozhovoru a smerovanie a pokrok v poradenskom procese si zabezpečuje pomocou kontraktu.

	2.6 Poradenský rozhovor

      	Počas vedenia poradenského rozhovoru prezentuje klient poradcovi svoje problémy a poradca sa tak stáva jedným z elementov nastávajúcej zmeny. Poradca aktívne načúva, snaží sa klienta pochopiť, podporuje ho a inšpiruje k zmenám.
      	Po celý čas rozhovoru sa snaží vytvoriť atmosféru otvorenosti a dôvery, ktorá vedie klienta k rozprávaniu aj o intímnych témach. S vedomím klienta o zachovaní dôvernosti informácií.
      	Počas rozhovoru klient produkuje veľa zdanlivo dôležitých faktov, niekedy však aj mlčí. Každé správanie klienta má svoj význam a od poradcu sa žiada, aby dokázal citlivo vnímať svojho klienta. Pre väčšinu klientov je oveľa dôležitejším faktom to, že sa vo svojich ťažkostiach necíti už tak osamelo, než to, že by očakával od poradcu produkciu množstva rád a riešení.
      	Skúsený poradca vie, že ak sa klient musel so svojím problémom trápiť dlhý čas, niekedy aj celé roky, nie je možné problém vyriešiť počas jedného sedenia. Poradca sa prispôsobuje tempu klienta a necháva mu dostatočný priestor na to, aby mohol klient prezentovať svoje problémy aj na ďalších stretnutiach.
      	Poradca môže ísť vo svojej terapii len tak ďaleko, ako je schopný a ochotný ísť klient. Tempo, akým poradenský proces plynie, určuje klient a vnímavý poradca ho zrýchľuje a spomaľuje podľa jeho potrieb, schopností a možností.
      	Ukončiť poradenské interview by sme mali v atmosfére dôvery a uvoľnenia napätia, rozhodne by nemal klient opúšťať poradňu duševne rozorvaný ani úzkostný.

Existuje niekoľko typov rozhovoru:
1.	Informačný - jeho cieľom je získať alebo odovzdať informácie, rozšíriť svoju informovanosť alebo informovanosť partnera
2.	Ventilačný - slúži na odreagovanie napätia a stransparentnenie nespokojnosti alebo nepríjemných pocitov
3.	Motivačný - motivuje klienta k práci nad svojím problémom, k uskutočneniu zmien
4.	Persuazívny - jeho cieľom je presvedčiť klienta k implementácii zmien, o ich potrebnosti a účelnosti a aktivizovaniu ich pre realizáciu
5.	Hodnotiaci - využíva sa pri hodnotení vzťahov, výsledkov procesu
6.	Podporný - pomáha pozitívne posilňovať klientove schopnosti, rozvíjať jeho zručnosti a činnosti, ktoré vedú k zlepšeniu prežívania jeho problému
7.	Poradenský - umožňuje získanie ďalších poznatkov a zručností, potrebných pre úspešné zvládnutie problematickej časti života klienta
8.	Diagnostický - pomáha orientovať sa v nových situáciách a pri prijímaní nových rozhodnutí
9.	Klasifikačný - širšie a hlbšie osvetľuje aspekty problému klienta, alebo jeho vzťahov

      	Systematický terapeutický prístup výdatne pracuje s rozhovorom ako terapeutickou metódou. Podľa tohto smeru rozhovor by mal mať charakter konštruktívnosti a mal by prebiehať postupne i istých fázach.
Každý konštruktívny rozhovor má tieto fázy:
1.	fáza:  Objednávka: klient ju formuluje pomocou vstupného očakávania.
2.	fáza:  Ponuka poradcu: poradca reaguje na očakávanie klienta, vymedzuje svoje                                      
                     možnosti voči tomuto očakávaniu.
      3.  fáza:  Vyjednávanie: zlaďovanie očakávania klienta s možnosťami poradcu. 
                     Poradca musí vedieť vymedziť svoje konkrétne medze a možnosti a jasne 
                     ich klientovi formulovať.
     4.   fáza:  Stanovenie kontraktu alebo zákazky: je vymedzením zodpovednosti 
                     poradcu a klienta voči konkrétnemu problému a hľadanie jeho riešení.
     5.   fáza:  Vlastný dialóg: ktorého cieľom je preformulovať problém dosiahnutím
                    zmeny pohľadu. Cieľom je posunutie ťažiska problému, zmena pohľadu
                    klienta na problém.
    6.   fáza:  Záverečná správa: táto vychádza zo vstupnej objednávky klienta, 
                    rekapituluje priebeh rozhovoru, posun vo videní problému. Ak sa ho 
                    nepodarí dosiahnuť, navrhnú sa ešte nezahrnuté varianty.
	
2.7 Kontrakt s klientom

	Súčasťou poradenského vzťahu a procesu s klientom je kontrakt. Kontrakt je forma dohody medzi klientom a poradcom. Obyčajne sa uzatvára na konci prvého sedenia, po ventilácii problému, po prezentácii poradenských možností v prospech klienta a po stanovení pracovnej diagnózy. Forma tejto dohody - kontraktu, môže byť písomná alebo ústna.
     	 Súčasťou kontraktu sú prevádzkové, pragmatické podmienky: kedy klient bude navštevovať poradcu, ako často, ako dlho bude trvať konzultácia, s kým ešte v rámci terapie bude spolupracovať, či bude finančné služby uhrádzať, či bude pracovať aj doma formou domácich úloh.
     	 Dôležitou súčasťou kontraktu je však klientova formulácia veľmi konkrétnych a reálne dosiahnuteľných cieľov, ku ktorým by terapia mala dospieť.
      	V kontrakte by sa už vopred mali definovať podmienky a možnosti "návratu" do poradenského procesu po a počas recidívy.
      	Neoddeliteľnou súčasťou kontraktu sú aj etické zásady terapeutického vzťahu, a teda aj možnosti a formy jeho ukončenia.
      	Celý proces terapie záleží od množstva faktorov, napríklad či ju realizujeme s jednotlivcom alebo v skupine, či sa uskutočňuje v teréne alebo v inštitúcii, či pracujeme v preventívnych alebo intervenčných systémoch, či klient prišiel alebo je distribuovaný atď.

	2.8 Ukončenie poradenského procesu

      	Proces sociálneho poradcu ukončujeme v podstate dvoma spôsobmi: úspešne a neúspešne. Miera úspešnosti závisí od naplnenie parciálnych poradenských cieľov a miery spokojnosti klienta a poradcu s ich naplnením.
      	V práci so sociálnymi klientmi sa oveľa častejšie, než v psychologických systémoch, vracajú po istom čase klienti späť k poradcovi. Poradca aj po vyriešení problému klienta sleduje vývoj jeho situácie. Obyčajne je v sporadickom telefonickom alebo osobnom kontakte s klientom, alebo s jeho okolím a získava si tak informácie o vývoji poradenského prípadu. Ide o katamnestické sledovania prípadu, ktoré majú potenciál výdatne pomáhať v prevencii sociálnych problémov jednotlivca aj spoločnosti.

3. Formy a metódy sociálneho poradenstva

      	3.1 Formy sociálneho poskytovania sociálneho poradenstva

	V sociálnej práci sa všeobecne používajú dve základné delenia foriem, a to z aspektu cieľovej skupiny a z aspektu miesta výkonu.
      	Ak je cieľovou skupinou poradcu jednotlivec, je forma sociálnej práce individuálna. Ak pracuje poradca so skupinou, forma je skupinová. V sociálnej práci však poradcovým klientom môže byť aj organizácia, rodina, neformálna skupina, komunita, spoločnosť. Všetky tieto formy sú len obdobou skupinovej formy práce.
      	Ambulantná sociálna práca sa vykonáva obyčajne na pracovisku sociálneho poradcu, prípadne v spoločných priestoroch skupiny iných odborníkov. Sociálny klient sem prichádza zo svojho prirodzeného prostredia tak často a na takú dobu, ako sa s poradcom dohodol.
      	Rezidenciálna, inštitucionálna sociálna práca sa realizuje v sociálnom zariadení, v ktorom poradca pracuje s istou špecifickou skupinou klientov tohto zariadenia. 
	Pri terénnej sociálnej práci dochádza poradca za klientom do jeho prirodzeného prostredia, v ktorom veľmi efektívne dokáže vypracovať sociálnu diagnózu a realizuje obyčajne aj sociálnu terapiu.
	Pri riešení jedného a toho istého sociálneho prípadu veľmi pravdepodobne využije poradca aj niekoľko typov foriem sociálnej práce podľa toho, ako sa prípad bude vyvíjať.

	3.2 Metódy práce s klientom

Poradenstvo disponuje širokou paletou rôznych metód, postupov a techník práce s klientom. Uvedené metódy práce nereprezentujú žiadnu poradenskú školu a sú uvedené bez akéhokoľvek kľúča.
1.	Informácie - medzi elementárne metódy práce s klientom možno zaradiť informácie. Klient často do poradne prichádza pre určité informácie a poznatky, ktoré by mali pomôcť orientovať sa v probléme a hľadať primerané riešenia. Medzi informačné konzultácie možno zaradiť i konzultácie, v rámci ktorých poskytuje poradca klientovi aj určité poznatky, vzdelanie, ktoré má širší rozsah a zvyčajne aj hlbší záber ako informácie.
2.	Distribúcia - ak k poradcovi prídu klienti, ktorých problémy nespadajú do jeho profesionálnej kompetencie, odošle týchto klientov pracovníkovi poradne, ktorý disponuje kapacitou odborne pomôcť v týchto problémoch.
3.	Klarifikácia - je to proces, v rámci ktorého si poradca a klient objasňuje rôzne aspekty prezentovaného problému. Problém, s ktorým klient prichádza do poradne, často pripomína ľadovec plávajúci na mori. najprv sa hovorí o tom, čo vidí klient i poradca - malú časť ľadovca na hladinou. Obaja však tušia, že pod hladinou je tá väčšia časť ľadovca, ktorá býva podstatnejšia pre riešenie prezentovaného problému. Podhladinová časť je súčasťou klientovho podvedomia či nevedomia. Poradca môže pomerne rýchlo zistiť na základe svojich odborných znalostí mnohé informácie o ponorenej časti problému.
4.	Povzbudenie - klient často prichádza do poradne s neistotou, v tenzii, nevedia, čo ich v poradni očakáva, ako ich bude poradca akceptovať. Preto je dôležité, aby poradca hneď v iniciálnej fáze klienta povzbudil, ocenil, že klient prišiel do poradne, uistil ho, že jeho problém budú spolu riešiť. Najmä mlčanlivých klientov poradca povzbudzuje, aby viac hovorili o prezentovanom probléme, o svojom prežívaní v poradni, ale aj s partnermi, ktorých sa problém týka. Rozhovor s poradcom pre nich býva "cvičením", pri ktorom si často prvýkrát sformulujú problém, nazvú ho pravým menom, osmelia sa o ňom hovoriť a povzbudení tým, že to dokázali v poradni, sa o to môžu pokúsiť s človekom, ktorý sa podieľa na ich problémoch. Podobne poradca povzbudzuje klienta, aby s partnermi hovorili o svojich pocitoch a svojom prežívaní.
5.	Interpretácia - je to metóda dynamicky orientovaných poradenských systémov. V určitej fáze procesu prestáva byť poradca celkom pasívnym a aktívne dopĺňa chýbajúce súvislosti, ktoré doteraz ostávali klientovi skryté.
6.	Tréning - tréning je charakteristická metóda pre behaviorálne prístupy, jeho zložkami sú učenie, opakovanie a nácvik.
7.	Relaxačné techniky - špeciálnou formou sú relaxačné techniky, ktoré využívajú súvislosti medzi uvoľnením svalstva, psychickým preladením a ovplyvnením somatiky. Najrozšírenejšou relaxačnou technikou súčasnosti je Schultzov autogénny tréning, ktorý skĺbil v sebe prvky hypnózy a jogy do jedinečného systému relaxácie a koncentrácie.
8.	Modelovanie - modelovanie možno zaradiť medzi činnostné metódy práce poradcu. Poradca s klientom, párom, rodinou alebo skupinou modeluje určité reálne situácie zo života, alebo poradca sám pripraví rámcový scenár vybranej situácie a klienti situáciu rozohrávajú podľa svojich predstáv. Modelovať sa môže proces rozhodovania, riešenia problémov, rodinné rituály, pracovné situácie atď.
9.	Hranie rolí - je to podobná metóda ako modelovanie. Rozdiel je v tom, že pri hraní rolí sú vybrané situácie zo života alebo hypotetické situácie, ktoré sa môžu stať v blízkej budúcnosti. Pri hraní rolí klient najčastejšie hrá sám seba v interakcii s reálnym partnerom alebo pri skupinovej práci s inými členmi skupiny prehrávajú rolu partnera.
10.	Konfrontácia - poradca upozorňuje klienta na rozdiely a rozpory v jeho tvrdeniach, správaní, v chovaní seba i iných. Klient s poradcom sa môžu však dostať aj do vzájomnej konfrontácie, keď každý z nich zastáva iné interanalizované stanovisko. Pri párovom alebo rodinnom poradenstve môže prísť ku konfrontácii názorov a postojov jednotlivých členov rodiny, pri skupinovom ku konfrontácii medzi názormi jednotlivca a skupiny.
11.	Reflexia - poradca odráža to, čo povedal klient, preformulováva klientove odpovede, aby stimuloval ďalší klientov vzhľad a sebareflexiu, ostáva v rámci klientovej výpovede, môže formulovať jasnejšie a precíznejšie ako klient alebo vybrať z výpovede klienta dôležitú pasáž, reflexia sa niekedy označuje ako nedirektívna interpretačná technika.
12.	Abreakcia - poradca vytvorí pre klienta priestor, aby mohol znovu prežiť problémovú situáciu, uvoľniť skrytú alebo potlačenú emocionalitu, pochopiť aktuálnu situáciu a objaviť mechanizmy zvládania tejto situácie. Abreakcia sa niekedy spája so znovuprežitím a následnou katarziou.
13.	Persuázia - poradca hľadá primerané argumenty, aby sprostredkoval klientovi iný pohľad na problém, ponúkol mu efektívnejší vzorec správania či riešenia problémovej situácie a presvedčil ho o potrebe zmeny.

4. Sociálny klient

	Sociálny klient je človek, ktorý nie je schopný sám ani s pomocou svojej rodiny zabezpečiť si základné životné podmienky alebo ktorý je v sociálnej núdzi, vzhľadom na svoje ťažké zdravotné postihnutie. Podrobnejšie špecifiká sociálnej a hmotnej núdze, ako aj foriem sociálnej pomoci definuje zákon o sociálnej pomoci.
Klienti sa dostávajú k sociálnemu poradcovi obyčajne dvoma spôsobmi:
1.	spontánne, hoci miera ich spontaneity je veľmi rôzna
2.	distribúciou, teda sú poslaní nejakou inou autoritou, resp. inštitúciou

Sociálny klient môže byť človek, predstavujúci istú skupinu, s charakteristickým sociálno-diagnostickým prvkom.
Príslušnosť klienta j istej sociálnej skupine však pre poradcu nemusí byť, a obyčajne ani nie je, problémom. Poradca obyčajne pozná špecifiká tej - ktorej klientskej skupiny a dokáže s nimi pracovať.
Problematickými sa pre poradcu stávajú klienti, ktorí v poradenskom procese prejavujú prvky poruchového správania sa vo vzťahu k poradcovi. U jedného a toho istého klienta sa môže vyskytovať v priebehu jednej intervencie aj niekoľko variant týchto foriem.

Pre prehľadnosť sa ich pokúsime veľmi striktne a manifestačne nasledovne:
1.	Nedobrovoľný klient - je to klient, ktorý prichádza od inej odbornej autority alebo inštitúcie, teda nie na základe vlastného rozhodnutia, ale na podnet iného človeka sa označuje ako nedobrovoľný klient. Takýto klient nie je motivovaný k spolupráci s poradcom, skôr naopak - je v odpore, neochotný, odmietajúci, často v strese z neznámeho, s pocitmi zlyhania a neistoty.
2.	Klient v odpore - je to typ klienta, ktorý si chráni svoje ego pred niektorými nepriaznivými impulzmi. Jeho odpor môže byť na vedomej alebo nevedomej úrovni. Klient môže byť v odpore aj napriek tomu, že nie je nikým distribuovaný, ale prichádza za poradcom na základe vlastného rozhodnutia. Klient si v rámci zachovania sebaúcty problém buď vôbec nepripúšťa, alebo má tendencie ho bagatelizovať a to aj napriek tomu, že svojím príchodom za poradcom ho zverejňuje. Klient sa nachádza vo fáze, že by aj prijal nejakú zmenu, ale nevie, akým spôsobom ju má vykonať.
3.	Mlčanlivý klient - je typ klienta, ktorý obyčajne prežíva úzkosť a neistotu, je nedôverčivý a v odpore. Vysiela dvojitý signál: ak prišiel spontánne, tak svojím príchodom signalizuje žiadosť o pomoc. na druhej strane svojím mlčaním demonštruje odmietanie. Prvý signál - príchod, je oveľa dôležitejší v poradenskom vzťahu a od poradcu vyžaduje profesionálny prístup.
4.	Depresívny klient - poradca by mal dokázať rozlíšiť, či ide o endogénnu depresiu alebo o reaktívnu formu depresie, prípadne len o depresívnu náladu. Klientova motorika je obyčajne málo vitálna, klient trpieva poruchami jedla a spánku, neprejavuje záujem o činnosti, ktoré ho predtým zaujímali, má tendenciu utiekať sa k chorobám, aby sa tak vyhol aktivitám a spoločenským kontaktom. Vyhľadáva samotu, v myšlienkach sa často zaoberá (ne)zmyslom života.
5.	Suicidálny klient - tento typ klienta v podstate vykazuje všetky znaky depresívneho klienta, ktorého myšlienky sa sústreďujú na uskutočnenie samovraždy ako pre neho jediného životného východiska. Klient môže prichádzať za poradcom s tým, že uvažuje o samovražde alebo že už mal nedokonalý pokus o ňu. V každom prípade s takýmto klientom musí pracovať psychiater, resp. psychológ a úloha sociálneho poradcu je motivovať klienta resp. jeho príbuzných k tejto liečbe.
6.	Manipulatívny klient - tento typ klienta smeruje svojím správaním k získavaniu nejakých výhod pre seba vo vzťahu k poradcovi. Často pozýva poradcu do svojej rodiny, resp. chce sa s ním stretnúť v kaviarni, obdarováva ho, vyžaduje si osobitnú starostlivosť. Týmito pokusmi sa klienti často snažia maskovať strach z odkrytia, môže to však byť aj prejavom regresie alebo fixácie.
7.	Agresívny klient - je to klient, ktorý obyčajne neprichádza dobrovoľne, ale je distribuovaný, je podozrievavý, s agresívnymi prvkami správania. Často sú to v podstate neistí ľudia, ktorí majú obavy z odmietnutia alebo zo zmeny vôbec.
8.	Problémový klient v skupine - aj v skupine sa objaví často klient, s ktorým má poradca nejaký problém. Ak si opäť dovolíme veľmi teoretickú profiláciu takého klienta, tak môže ísť o tieto základné typy klientov:
a.	Monopolista - je človek, ktorý neustále hovorí, skáče do reči iným, aj vedúcemu skupiny. Vždy začína sám od seba, ak sa niekto opýta na názor ostatných, on začína s formuláciou: "Ja som...". Neustále chce mať situáciu pod svojou kontrolou. Spočiatku ho skupina víta a podporuje ako rozbiehača dynamiky skupiny, neskôr však začína vzrastať napätie, ktoré prerastá až do boja proti nemu a do tvorby niekoľkých podskupín.
b.	Mlčiaci klient - z rôznych dôvodov sa rozhodol v skupine mlčať. Ak mlčí na každej skupine, mal by mu poradca dať dostatok priestoru na prejav a to možno aj trochu direktívnejším spôsobom.
c.	Nudný klient - je to typ klienta, ktorý svoje vstupy do skupiny vždy obohatí o všeobecne platné myšlienky, a tak jeho sebareprezentácia vyzerá ako prednáška na veľmi všeobecnú a neosobnú tému, s ktorou uberá priestor ostatným členom skupiny. Tí sa postupne snažia akékoľvek jeho prejavy eliminovať a časom dosť agresívne aj pri najmenšom prejave ho blokujú, čím sa klient uzatvára a s pocitom nepochopenia a odmietnutia opúšťa skupinu. 
d.	Sťažujúci - je variantom monopolistu, je to chronický sťažovateľ, ktorý sa dožaduje pomoci a riešenia preto, aby ju vzápätí mohol odmietnuť. Neustále predkladá problémy, na ktorých neriešiteľnosť je veľmi pyšný. Vo vzťahu v skupine sa sústreďuje na poradcu, ktorého chce mať sám pre seba. Voči ostatným členom skupiny má len jednosmerný vzťah. Ostatným členom odsáva energiu.
e.	Psychotický a hraničný - práca s takýmto klientom je veľmi náročná, pretože jeho reakcie sú neštandardné a nevyspytateľné. Pokiaľ sa poradca nešpecializuje práve na tento typ klienta, jeho intervencie jednoznačne smerujú k sprostredkovaniu kontaktu odborníkov z oblasti klinickej praxe.

5. Sociálna evidencia a dokumentácia

Rozlišujeme dva druhy evidencie v poradenskom procese:
1.	evidencia poskytnutých informácií
2.	evidencia klientov - prípadov - konzultácií poradenského procesu

          Ak k poradcovi klient prichádza so žiadosťou o poskytnutie informácie, resp. o sprostredkovanie získania takejto informácie, nemá zmysel viesť dôkladnejšiu evidenciu.
          V prípade, že poradca má klienta, s ktorým je v dlhodobejšom poradenskom vzťahu, spracováva si precíznejšie záznamy, o ktorých existencii samozrejme a nevyhnutne oboznámi klienta.
          Optimálny obsah a formu záznamového hárku klienta si vytvoria veľmi pravdepodobne poradcovia vzhľadom na špecifiká svojej klientely sami, existujú však isté spoločné prvky obsahu, ktorými sú:
1.	meno a priezvisko klienta - toto nám klient nemusí udať, pokiaľ nie je distribuovaný
2.	dátum a miesto narodenia, resp. vek
3.	adresa jeho trvalého bydliska
4.	kontaktná adresa, telefón
5.	dosiahnuté vzdelanie
6.	profesionálna kariéra
7.	rodinný stav (deti, partner, rodinné zázemie...)
8.	sociálne pomery (financie, vlastníctvo...)
9.	iniciátor návštevy
10.	dátum jeho prvej návštevy
11.	problém s ktorým prichádza
12.	formulácia klientovej objednávky a jeho očakávaní
13.	spolupracujúce inštitúcie a jednotlivci
14.	meno a priezvisko poradcu
15.	použité metódy
16.	záznamy o jednotlivých konzultáciách
17.	vyhodnotenie a záver

6. Etické zásady v práci sociálneho poradcu

Podľa Wronskej musí etický program obsahovať tieto požiadavky:
1.	odborné znalosti vzťahujúce sa k "spracovaniu materiálu" - človek v jeho okolí,
2.	znalosti najlepších a najvhodnejších metód a ich starostlivé používanie v rámci skúmania jednotlivých prípadov,
3.	starostlivý výber najvhodnejších prostriedkov k výkonu práce,
4.	 čo najlepšie individuálne rozpracovanie prípadov a súčasné vyhodnotenie účinkov tohto zásahu ako celku,
5.	pozorovanie pôsobenia vývoja spoločnosti a sociálnych potrieb a to vo všetkých formách, na metódy používané v sociálnej práci,
6.	zachovanie dôstojnosti a čistoty človeka tak, aby mu bol umožnený slobodný a spravodlivý život, pretože len tak môže sociálna starostlivosť vykonať prácu prospešnú celku,
7.	zachovanie pravdivosti v konaní s človekom, pretože len tak bude zaistený zdravý vývoj spoločenského života,
8.	zachovanie mravných zákonov, ktorými je človek v rámci spoločnosti vedený k svojmu zdokonaľovaniu.

           Všeobecne sa etika definuje ako súhrn pravidiel o spoločenskou správaní, ktoré sa týkajú vonkajšieho prejavu, vzťahu k ľuďom.
           Etický kódex sociálneho pracovníka v sebe obsahuje najmä požiadavku na jeho vedomosti, zručnosti, skúsenosti, chránenie dôstojnosti klienta, netolerovanie predsudkov, ponechanie plnej moci klientovi, prejav trvalého záujmu o klienta, profesionálnu zodpovednosť, zodpovednosť za štandardnosť služieb, spolupráca s inými a dodržiavanie dôvernosti.
            Poradca  ku vzťahu ku klientovi sa musí snažiť o to, aby:
1.	klienta nijako nepoškodil,
2.	nesledoval vlastný profit zo vzťahu, 
3.	minimalizoval "dávanie rád" klientovi a preferoval aktívny prístup klienta k riešeniu problému,
4.	nekonal v mene svojho klienta a nezastupoval ho na verejnosti,
5.	nezneužíval svojho klienta finančne, emocionálna ani sexuálne,
6.	boli informácie pre neho prísne dôverné,
7.	nebol počas práce s klientom pod vplyvom alkoholu a pod.,
8.	nemal rasové a iné predsudky,
9.	nebol práve v emocionálnej kríze, 
10.	nezhadzoval kolegov a iných odborníkov,
11.	rozvíjal svoje profesionálne kompetencie, odborné znalosti a zručnosti,
12.	pracoval pod odbornou supervíziou.

V profesiách, ktorých objektom aj subjektom pracovných aktivít sú ľudia, je etika v práci odborníka súčasťou jeho základných a nevyhnutných kvalifikačných predpokladov.